Enligt historiker är 1 400-talssagan om kung Arthur och hans riddare
baserad på en hjälte som levde tusen år tidigare
under den mörkaste medeltiden.
Nya arkeologiska fynd sprider ljus över hans sanna identitet.
År 300 e. Kr. sträckte sig romarriket från Arabien till Britannia.
Men de ville ha mer.
Mer land.
Fler folk som var lojala och tjänade Rom.
lnga var viktigare än de mäktiga sarmaterna i öst.
Tusentals stupade på det slagfältet.
När röken lättade på den fjärde dagen var de enda överlevande sarmaterna
medlemmar av det decimerade, men legendariska kavalleriet.
Romarna imponerades över deras tapperhet och skonade deras liv.
ÅR 452 e. Kr.
l gengäld införlivades de i den romerska armén.
Det hade varit bättre om de hade dött.
Far!
De är här.
För avtalet de träffade gällde inte bara de själva...
Dagen har kommit.
...utan även deras söner, söners söner och så vidare.
De skulle alla tjäna romarriket som riddare.
Jag var en sådan son.
Enligt legenden återvänder fallna riddare som mäktiga hästar.
Han vet vad som väntar dig. Han beskyddar dig.
Lancelot!
Frukta inte. Jag kommer tillbaka.
- Hur länge blir vi borta? - l femton år,
plus de månader det tar att nå vår postering.
Vår utpost var Britannia, eller den södra halvan,
för landet delades av en mur som byggts 300 år tidigare
för att skydda riket från de inhemska krigarna i norr.
Så precis som våra förfäder hade gjort,
så anmälde vi oss hos vår romerska härförare i Britannia,
som var den förste Artorius,
eller Arthur.
Mamma, jag är klar.
Så vacker.
Mamma...
Pelagius! Den är till dig.
Bra gjort, Artorius.
Behåll den.
Ge den till mig när du kommer till Rom.
Kom!
Se, Arthur. Unga riddare.
En dag kan du leda dem, precis som din far före dig.
- Ska jag bli deras härförare? - Ja.
Men det innebär ett ansvar att skydda, försvara
och värdera deras liv högre än ditt, och skulle de stupa i strid,
leva ditt liv till ära åt deras minne.
Har de inte fri vilja?
Det har alltid tillfallit några få att offra sig för andra.
Världen är inte perfekt,
men kanske kan folk som du, jag och dem göra den det.
1 5 ÅR SENARE
Som utlovat, biskopens vagn.
- Vår frihet, Bors. - Jag känner nästan smaken.
Och din transport till Rom, Arthur.
Pikter!
Det där är lönlöst. Din gud bor inte här.
Varför sände Merlin er söder om muren?
Utgjut mitt blod med Excalibur och...
...gör marken helig.
Plocka upp den.
- Bors. - Vilken blodig röra.
Det är inte biskopen.
Gud hjälpe oss. Vad är de?
Blå demoner som äter kristna levande. Du är väl inte kristen?
Hjälper det verkligen?
lnte det minsta.
Jag kanske inte gör rätt.
Sänk vapnen.
Arthur Castus. Du är din far upp i dagen.
Jag har inte sett dig sen du var liten.
Biskop Germanius. Välkommen till Britannia.
Du utnyttjar fortfarande dina militära kunskaper.
Ditt knep fungerade.
Gamla konster av en gammal hund.
Är det de sarmatiska riddarna som är så omtalade i Rom?
Håller inte pikterna till norr om Hadrianus mur?
lbland vågar de sig söderut.
Roms väntade tillbakadragande har gjort dem tapprare.
Pikter?
- Rebeller som hatar Rom. - De vill ha tillbaka sitt land.
- Vem är deras ledare? - Merlin. En ond trollkarl, påstås det.
Tristan, försäkra att vägen är säker.
Var inte orolig, biskopen. Vi ska skydda dig.
Det tvivlar jag inte på.
lnte det minsta.
Så länge de inte är flera tusen.
Flera tusen?
Jag gillar inte den där romaren.
Om han ska frige oss, varför får vi inte fribreven?
Vad du är munter...
Galahad, romarna kliar sig inte i arslet utan en ceremoni.
Varför dödar du inte honom och friger dig själv?
Jag dödar inte för nöjes skull, till skillnad från andra.
Du borde prova det. Det kanske ger mersmak.
- Det ligger i din natur. - lnte alls.
l morgon är detta endast ett dåligt minne.
Jag har ofta tänkt på hemkomsten. Vad ska jag göra?
Det är annorlunda för Galahad. Jag vet inget annat liv.
''Hemma'' är ett suddigt minne.
Tala för dig själv. Det är kallt hemma och alla jag känner är döda.
Dessutom har jag nog ett dussin ungar.
Elva.
När romarna ger sig av, ska vi styra här.
Jag blir byns härskare och Dagonet min livvakt
och kungliga rövslickare. Eller hur, Dag?
Jag ska äkta en vacker sarmatisk kvinna.
En vacker sarmatisk kvinna? Varför gav vi oss av?
Vad är dina planer, Lancelot?
Om Gawains kvinna är så vacker som han påstår,
ska jag tillbringa min tid hemma hos honom.
- Hon lär bli glad. - Vad ska jag göra, då?
Vara glad över att alla dina barn liknar mig.
Är det före eller efter jag kluvit dig med min yxa?
Var har du varit?
Vad ska du göra när du återvänder till Rom?
Tacka Gud för att jag fick se det igen.
Du och din gud...
Jag vill ha fred. Jag har fått nog.
Du borde komma på besök. Rom är en praktfull stad.
- Civiliserad och utvecklad. - En grogrund för arroganta idioter.
De största genierna har samlats där för att befria människan.
Och kvinnorna?
Öppna porten!
- Välkommen hem, Arthur. - Jols.
Biskop, mitt rum är iordninggjort åt dig.
Ja, jag måste vila.
Var har du varit? Jag har väntat på dig.
Mitt lilla blomster. Vilken lidelse.
Var är min Gilly?
Har du slagits? Vann du?
Så ska det låta. Kom, alla mina horungar!
Låt oss inte glömma att vi är de lyckliga.
Låt oss höja våra glas för de tappra män vi förlorat.
Vi kommer att minnas dem för alltid.
För friheten!
Pelagius.
Så vänligt av Arthur att undvara sitt rum.
Men det var förstås väntat.
Sir, jag ska följa er till salen.
När min herre möter era riddare måste han sätta sig sist
och sitta på hedersplatsen.
Han kan slå ner sin heliga rumpa var han än behagar.
Hans Eminens, biskop Naius Germanius.
Ett runt bord? Vad är det för dumheter?
- Arthur vill att alla är likställda. - Jag trodde att ni var fler.
Vi var det, men vi har stridit i 1 5 år.
Naturligtvis.
Arthur och hans riddare har tappert tjänat Rom
för att försvara vår ära vid vår sista utpost.
Vi är er mycket tacksamma, ädla riddare.
För era sista dagar som rikets tjänare.
En dag, inte dagar.
Påven har uttryckt ett personligt intresse för er.
Han har frågat om er alla
och vill veta om dina riddare har omvänt sig till Frälsaren eller...?
De följer sina förfäders religion. Jag har aldrig ifrågasatt det.
Givetvis. De är hedningar.
Kyrkan ser deras tro som oskyldig.
Men du, Arthur, dyrkar du Pelagius?
- Jag såg hans bild i ditt rum. - Han tog min fars plats.
Hans lära om fri vilja och jämlikhet har hjälpt mig.
Jag ser fram emot vår återförening i Rom.
Rom emotser din ankomst med spänd förväntan.
Du är en hjälte.
l Rom ska du leva resten av ditt liv i ära och välstånd.
Vi är enbart brickor i en ständigt förändrande värld.
Barbarer från världens alla hörn hotar Rom.
Därför har Rom och påven beslutat att vi ska dra oss tillbaka
från ohållbara utposter, såsom Britannia.
Britannias öde angår oss inte längre.
Saxarna lär inta det snart.
- Saxarna? - Ja.
De invaderar norrifrån.
- De tar bara land de utplånat. - De lär utplåna allt.
Ska du bara överlåta landet till pikterna?
Jag riskerade livet förgäves.
Mina herrar,
era papper som ger er fri lejd i hela romarriket.
Men först måste jag tala med er härförare.
- l enrum. - Vi har inga hemligheter.
Kom. Vi låter romarna sköta sina egna affärer.
Glöm det, Bors.
Rom har gett dig och dina män ett sista uppdrag.
Ni ska fara norrut för att rädda Marius Honorius familj
och återvända med, framför allt, Marius son, Alecto.
Alecto är påvens favoritgudson och elev.
Han ska bli biskop, och kanske påve en dag.
Och det begär du av mina män i dag. l dag av alla dar.
De har riskerat sina liv i 1 5 år för något som inte angår dem.
Och på deras sista dag skickas de ut på ett uppdrag
som blir det allra farligaste.
Hur ska jag berätta för dem att deras frihet bytts ut mot död?
Om de verkligen är legendariska, överlever de kanske.
Om det är Guds vilja.
Dina män vill fara hem,
men för att ta sig hem måste de korsa hela romarriket.
Desertörer jagas som hundar.
Trotsar du påven?
Rom? Gud?
Jag har kämpat för kyrkan och Rom. En lojal soldat är inte dum.
Lämnar du en försvarslös pojke, som ska leda vår kyrka,
i saxarnas händer?
Utför uppdraget, så blir dina män fria.
Fribreven väntar vid återkomsten.
Jag ger dig mitt hedersord.
Begrunda löftet noga för det är bindande.
Bryter du det, kan ingen romersk legion,
påvlig här,
eller Gud själv, skydda dig.
Det är mitt hedersord.
- Hon gav mig loppor. - Det kan vara värre.
Bäst av tre.
Något mer att dricka?
- När ska du lämna Bors? - Min älskare håller ett öga på dig.
Du liknar honom inte det minsta.
Nog är du min allt.
- Hur gör du? - Jag siktar mot mitten.
De vill ha mer.
Här... Var en mor till din son.
Dagonet, var har du varit? Vi måste smida planer.
Kom och sjung.
- Nej. - Bara en sista gång.
- Jag försöker arbeta. - Sjung nu. Tysta!
Vanora ska sjunga.
- Sjung om vårt hem. - Tappa inte lillen.
Landet med björn och örn
Landet som födde och välsignade oss
Landet som kallade oss hem
Vi drar hem över bergen
Vi drar hem
Vi drar hem över bergen...
Hör vår sång, hör vår längtan
Vi drar hem över bergen...
Du är väl inte helt och hållet romare än?
Riddare, vapenbröder...
Er tapperhet har prövats till det yttersta.
- Det återstår en prövning. - Att dricka...
Vi måste utföra ett sista uppdrag innan vi befrias från vår tjänst.
Norr om muren finns en romersk familj i nöd.
De är omringade av saxare. Vi ska sätta dem i säkerhet.
Låt romarna rädda sina egna.
Det är pikternas område.
Vi har fullföljt vår plikt till Rom, om det nu var en plikt.
Vår pakt med Rom är över.
Vi har alla riskerat livet för din skull.
För din skull.
Och i stället för frihet vill du ha mer blod?
Vårt blod? Är romerskt blod viktigare än vårt?
Det är en order.
Vi rider i gryningen och när vi återvänder är ni fria.
- En frihet vi förtjänat. - Jag är en fri man!
Jag väljer mitt eget öde.
Ja, ja... Vi ska alla dö en dag.
Om du är så rädd för saxarna, stanna hemma.
Om du vill dö, kan du dö nu. Jag har något att leva för!
Romarna har brutit sitt löfte.
Arthur har gett oss sitt ord. Det duger gott.
Jag gör mig klar.
- Följer du med? - Självklart.
Ni kan inte fara ensamma. Då dör ni allihop!
Jag säger bara vad ni alla tänker.
Vanora kommer att döda mig.
Och du, Gawain?
Jag följer med.
Galahad också.
Nådige Gud, jag ber dig nu att vara nådig.
lnte mot mig, utan mot mina riddare, i denna nödens stund.
Låt dem överleva prövningen
och jag ska gengälda dig tusenfalt med vad du än begär.
Om du beslutar att jag måste dö i stället för dem,
så att de kan få den frihet som de så länge förnekats,
så sluter jag gärna den pakten.
Min död får en mening. Mer begär jag inte.
Varför talar du alltid med Gud och inte med mig?
Ber att vi inte ska möta saxarna.
Min tro skyddar mig. Varför ifrågasätter du det?
lnget bör få en man på knä.
Man ska inte frukta att tillbedja sin gud.
- Utan vår tro, vad är vi då? - Vi tar oss inte förbi pikterna.
- Vi har mött dem tidigare. - lnte norr om muren.
Hur många saxare?
Hur många?
Säg mig, tror du på uppdraget?
De behöver vår hjälp. Det är vår plikt...
Jag struntar i ditt uppdrag, romarna, Britannia och den här ön.
Bli gärna kvar här i evighet, men jag tänker inte begå självmord.
- Du väljer död åt familjen. - Jag väljer liv.
Och frihet åt mig och männen.
Hur många gånger har vi segrat mot alla odds?
Underlägsna, omringade, ändå segrar vi.
Med dig vid min sida, kan vi göra det igen.
Vi är riddare. Vad tjänar vi för syfte, om inte detta?
Du kämpar för en värld som aldrig kommer att finnas.
Det finns alltid ett slagfält.
Jag kommer att dö i strid, det är jag övertygad om.
Förhoppningsvis i en strid som jag själv väljer.
Men om det blir den här, gör mig en tjänst.
Låt mig slippa vår sorgliga gravplats. Bränn mig.
Bränn mig och kasta askan i den starka östanvinden.
Rör inte deras kvinnor.
Vi beblandar oss inte med dem.
Vilka avkommor skulle det bli?
Ynklingar, halvblod...
Jag tillåter inte att vårt saxiska blod förtunnas.
Jag har laglig rätt att njuta av vårt byte.
Han talar sanning, fader.
Min herre, jag tackar er!
Döda henne.
Utmanar du mig?
Om du vill göra det, ha ett svärd i din hand.
Så länge mitt hjärta slår, ska jag härska och du tiga.
Annars hugger jag av din tunga.
Som hovets representant, ska min betrodda sekreterare, Horton...
Horton?
...följa med er.
Jols, ge honom en häst.
Den här vägen.
Lycka till med att uppfylla er plikt mot Rom.
Jag har även en plikt mot mina män.
Se då till att de kommer hem.
Vi är tre dagars marsch från muren om vi slår läger om natten.
Vi ska inte slå läger.
Muren - vilka trupper är stationerade där?
Det lätta romerska infanteriet och några sarmatiska riddare.
- Arthur Castus är deras ledare. - Vem är Arthur?
Det sägs att han aldrig besegrats, att han är en stor krigare.
Varför skulle jag lita på dig? Du förråder ju ditt eget folk.
Berätta för min far om det romerska godset.
Tala ut!
En ansedd familj bor där. De är mycket viktiga för Rom.
Lösesumman kan betala för hela fälttåget.
Jag angriper från norr med hären.
Ta med dig dina män hit. Skär av deras återtåg söderut.
Bränn alla byar och döda alla.
Skona ingen som kan bära ett svärd.
Saxare.
Hur många?
Tusentals.
Pikter. De följer oss.
Var?
Överallt.
Tillbaka!
Den här vägen.
Vad väntar ni på?
Inish. Djävulsandar.
- Varför angrep de oss inte? - Merlin vill inte döda oss.
Vi borde ha dödat dem, Merlin.
Artorius och hans riddare kanske kan hjälpa oss.
Nej.
Han är vår fiende.
Precis som saxarna.
- Vem är du? - Arthur Castus,
befäl över de sarmatiska riddarna, utsänd av biskopen i Rom.
Öppna porten.
Tänk att ni kom.
Herre min skapare! Arthur och hans riddare.
Ni har stridit mot pikterna. Odjur...
Vi har order om att evakuera er omedelbart.
Men det går inte.
- Vem är Alecto? - Jag är Alecto.
Alecto är min son.
Allt vi äger finns på denna mark som vi fått av påven i Rom.
- Ni ska ge den till saxarna. - De invaderar från norr.
- Då sänder Rom en här. - Det har de gjort. Oss.
- Vi far så fort ni packat. - Jag vägrar att fara.
Återgå till arbetet. Allihop!
- Ni hörde vad han sa. - Jaja...
Återgå till arbetet. Allihop!
lväg med er.
Om jag inte räddar er, blir inte mina män fria.
Så ni ska följa med mig,
om jag så måste binda er vid min häst och släpa er till Hadrianus mur.
Ers nåd...
Mina riddare är hungriga.
Gå.
Kom.
Kom. Vi går.
Du är berömd. Du är Arthur, eller hur?
Jag heter Ganis. Jag slåss bra. Jag vill tjäna dig.
Kommer du från Rom?
Från helvetet.
- Sir... - Vem är han?
Han är vår byäldste.
Varför straffas han?
- Svara mig! - Han trotsade vår herre, Marius.
Det mesta vi odlar blir sålt.
Han bad att få behålla lite mer.
Mitt arsel biter gräset, så hungrig är jag.
Du är från Rom. Är det sant att Marius är Guds talesman
och att man syndar om man trotsar honom?
Hör på...
Marius är inte Guds man.
Och ni föddes som fria människor.
Hjälp mannen. Hjälp honom!
Hör nu på. En stor och fruktansvärd här är på väg.
De kommer inte att skona någon.
Ni som är kapabla, samla era saker och bege er till muren.
Övriga, följ med oss.
Du, tjäna mig nu. Gör dem resklara.
Ni hörde honom. Hämta mat och vatten till färden.
Rappa på, annars dör vi.
Snabba på.
De kommer från öst och syd för att skära av vår flyktväg.
De är här före mörkrets inbrott.
- Hur många? - En hel här.
- Kan vi bara fly söderut? - Österut.
Det finns en stig över bergen.
Vi måste förbi saxarnas linje, men det är den bästa vägen.
- Arthur, vilka är de? - De ska följa med oss.
Då klarar vi det aldrig.
Fortsätt arbeta!
Ur vägen!
- Vad är detta? - Du får inte gå in.
lngen får göra det. Det är förbjudet.
Vad gör du? Sluta.
- Vi har inte tid. - Hör du inte trummorna?
- Nyckel? - Den är låst, från insidan.
Gå... ln med dig!
Vem vanhelgar Guds hus?
Ur vägen!
Din gud gjorde det här. Är det så han besvarar dina böner?
Se om några fortfarande lever.
Hur vågar ni sätta er fot här?
- Det var Guds man. - lnte min gud.
- Den här är död. - Av stanken att döma, är alla det.
Rör du på dig, får du göra honom sällskap.
Var inte rädd.
Vatten! Hämta vatten!
Hans arm är bruten.
Och hans familj?
Hon är pikt.
Jag är ett romerskt befäl.
Du är i säkerhet.
Sluta!
- Vad ska detta föreställa? - De är hedningar.
Vi också.
De vägrar att tjäna Gud. De måste dö.
De vägrar att bli dina trälar, menar du.
Du är romare. Du förstår.
Och du är kristen.
Du! Du lät dem leva.
- Min herre... - Nej, sluta!
När vi når muren ska du straffas för detta kätteri.
Kanske jag borde döda dig nu och besegla mitt öde.
Jag var villig att dö med dem. Ja, för att vägleda dem.
Det är Guds vilja att dessa syndare offras.
Bara då kan deras själar räddas.
Då ska jag uppfylla hans önskan.
Stäng in dem.
- Stäng in dem, sa jag! - Det är Guds vilja att de offras.
Släpp mig. De är syndare.
Det går för sakta. De kommer ändå inte att överleva.
Vi kan skydda familjen, men inte de andra.
Vi lämnar dem inte.
Om saxarna finner oss, måste vi slåss.
Spara då din vrede till dem.
Är detta Roms eller Arthurs åtagande?
- Hur mår han? - Han har hög feber.
En tapper pojke.
Några av dina fingrar är ur led. Jag måste dra rätt dem.
Gör jag det inte, kan du kanske aldrig använda dem igen.
De torterade mig.
Med maskiner.
För att få mig att säga saker som jag ändå inte visste.
Och sen...
Jag hörde din röst i mörkret.
Jag heter Guinevere.
Du är Arthur...
Riddarna från den stora muren.
Ja.
Den berömda britten som dödar sitt eget folk.
Jag fann spår från syd, men inga åt andra hållet.
Snabba och lätta ryttare. Kanske det romerska kavalleriet.
Kanske riddare.
De vet att vi följer dem.
De lär dra mot öst, över bergen.
Guds heliga arbete har skändats. Jag är Guds tjänare.
Nej...
Han säger att de stängde in honom och tog familjen.
Någon som går under namnet Artorius.
Det är han. Det är Arthur.
Rid österut med dina män. Fånga dem.
Jag tar hären till muren. Kom dit med familjen.
- Och munkarna? - Lämna dem där de hittades.
Jag är Guds tjänare.
Nej! Jag är Guds tjänare.
Släpp mig, din skändare.
Bränn ner det.
- Min far har berättat mycket om dig. - Jaså? Vad har du hört?
Sagor.
Såna man hör om folk som är så tappra att de inte kan finnas på riktigt.
Arthur och hans riddare.
En ledare både brittisk och romersk.
Ändå valde du att tjäna Rom.
De som tar det som inte tillhör dem.
Samma Rom som tog dina män från deras hemland.
Du vet inte något om mig och mina män.
- Hur många har du dödat? - De som försökte döda mig.
Det är naturligt att vilja leva.
Det är naturligt att vilja leva fritt i sitt eget land.
Jag hör hemma här.
Var hör du hemma, Arthur?
Hur känns handen?
Jag överlever.
Finns det inget i mitt land som värmer ditt hjärta?
Din far äktade en britt.
Även han fattade tycke för något.
Saxare.
Vi sover här. Sök skydd under träden.
Vill du flyga iväg igen? Ja.
Är det inte ett vackert land?
Om du säger det, så.
Kommer du från en vackrare plats?
Svarta havet?
Det här är himmelriket för mig.
Jag tror inte på himmelriket. Jag har levt i detta helvete.
Men om du representerar himmelriket, ta med mig dit.
Regn och snö samtidigt.
Det bådar illa.
Allt vi hade fanns här, men de sände en här.
Hur var det? Ditt hem?
Vi offrade getter, drack deras blod och dansade nakna runt elden.
Men vad jag minns...
Hemma...
Gräs från horisont till horisont, längre bort än du kan rida...
Himlen, större än du kan föreställa dig.
lnga gränser.
Vissa skulle kalla det frihet.
Det är det vi kämpar för - vårt land, vårt folk.
Rätten att välja vårt eget öde.
Så du förstår, Lancelot, vi är rätt lika, du och jag.
När du återvänder hem, ska du gifta dig och skaffa söner?
Jag har dödat för många söner.
Vad har jag för rätt att ha egna söner?
lngen familj, ingen religion.
Tror du överhuvudtaget på något?
Jag hade låtit dig och pojken dö.
- Du förrådde mig. - Han vill dig inget ont.
Det är fred mellan oss i natt, Arthur Castus.
Romarna ger sig av, saxarna kommer.
Den värld som vi kämpade för finns inte längre.
Vi måste skapa en ny värld.
Din värld, Merlin, inte min. Jag ska till Rom.
För att finna fred? Saxarna kommer dit.
Jag skulle aldrig förråda mina riddare.
Rom var min fiende, inte Arthur. Jag har inget otalt med dig.
Säg det till riddarna som du dödade, vars ben är begravda här.
- Vi har alla mist bröder. - Du vet inte vad jag talar om!
Ska jag påminna dig?
Ett angrepp mot en by. En oskyldig kvinnas skrik.
Mor!
Artorius!
Jag sprang till min fars gravkulle för att rädda henne.
För att döda dig.
Far, släpp ditt svärd.
Jag känner fortfarande eldens hetta i mitt ansikte.
Jag önskade henne inte död. Hon var av vårt blod, precis som du.
Om du var beredd att offra oss, varför räddade du så många?
Mina män är starka, men de behöver en sann ledare.
De anser att du är oövervinnlig.
För att slå saxarna behöver vi en härförare.
Varför tror du att jag skonade dig i skogen?
Ditt svärd är gjort av vårt järn, smitt i våra eldar.
Det var kärleken till din mor som lossade svärdet, inte hatet för mig.
Kärlek, Arthur.
- Det är ditt öde. - Det finns inget öde.
Det finns bara fri vilja.
Dina riddares fria vilja, då?
Dog de förgäves?
Grip honom!
Jag har pojken.
- Döda honom. - Nej! Släpp honom.
Döda honom nu!
Ner!
Din hand tycks ha läkt.
Vad är bekymret?
Ni har ett val. Hjälp till eller dö.
Lägg ner vapnen.
Nu!
- Hur många dödade du? - Fyra.
lngen dålig start på dagen.
Pansarbrytande. De är nära. Vi måste skynda oss.
Rid i förväg.
- Jag beklagar förlusten. - Min far slog in på fel väg.
Han sa att kyrkan skulle hjälpa oss att hålla oss på rätt väg.
Folk fick ändå lida.
Han valde inte kyrkans väg.
Han valde Roms. Min far följde deras lära.
Att vissa är födda till slavar? Det stämmer inte.
Jo, det gör det. Han sa det.
Pelagius är i Rom och lär ut att alla är fria och likställda.
Och att vi alla har rätt att välja vårt eget öde.
Lär ut? Hur då?
De dödade Pelagius för ett år sen.
Han fördömde Germanius och de andra.
Så de bannlyste och avrättade honom.
Det Rom du talar om finns inte,
förutom i dina drömmar.
- Finns det ingen annan väg? - Nej. Vi måste korsa isen.
Få ut dem ur vagnarna. Be dem sprida ut sig.
- Riddare... - Jag är trött på att fly.
Och saxarna är så nära att de biter mig i rumpan.
Jag vill slippa snegla över axeln.
- Det vore ett nöje att tysta dem. - Och äntligen få se de svinen.
Här. Nu.
Ni två, ta hästarna.
Ganis, du får leda folket.
Saxarnas här är inlands, så följ kusten tills ni är söder om muren.
- Men ni är sju mot 200? - Åtta.
Ni kan behöva en bågskytt till.
- Jag vill stanna och slåss. - Du får snart din chans.
Han är nu er ledare. Har ni förstått?
- Ja, sir. - lväg med er.
Sätt fart.
Jag är kapabel. Jag kan slåss.
Nej, du måste vittna om vad du har sett.
Du måste återvända till Rom helskinnad.
Avvakta tills jag ger kommando.
Du ser rädd ut.
Det finns många ensamma män här ute.
Var inte orolig, jag låter dem inte våldta dig.
Bågskytt!
- Vi når dem inte. - Jag ser det.
De väntar på en inbjudan.
De är för långt bort.
Sikta mot kanterna, så de klungar ihop sig.
Håll ledet.
Håll ledet, annars dödar jag er själv.
Den håller. Tillbaka.
Tillbaka. Gör er klara för strid.
Täck honom.
Bågskyttar, framåt!
Framåt! Döda honom!
lsen går sönder.
Döda honom!
Tillbaka!
Dra er tillbaka!
Döda honom!
Hjälp oss!
Ge inte upp.
Dagonet. Ge inte upp.
Åh, Gud...
Gud vare lovad. Vi har besegrat djävulen.
Alecto, låt mig se dig.
Ni har segrat.
Unge Alecto, låt mig se dig. Du är här.
- Lucan! - Du där. Stanna!
Våra stora riddare.
Nu är ni fria. Ge mig breven. Kom hit.
Era brev som ger er fri lejd i hela romarriket.
Ta dem.
Biskop Germanius. Min fars vän.
Nu är ni fria.
Ni kan gå.
För Dagonet.
Det gör honom inte till en fri man.
Han är redan fri.
Han är död.
Farväl, gamle vän.
Vi gör dig snart sällskap.
Nu dricker vi.
Vi ska dricka oss fulla.
En grav utan svärd.
Det var min fars önskan, att om han dog här på ön,
så skulle han begravas med sina riddare.
Dog han i strid?
Det är en familjetradition.
Jag förstår varför du anser att du inte har något kvar här.
Men det du och dina riddare har uträttat är en stor bedrift.
Bedrifter är värdelösa om de inte tjänar ett högre syfte.
Vi har krigat för att skydda ett Rom som inte finns.
Ska jag bedömas efter den bedriften?
Du kämpade vidare när du inte behövde det.
Du dödade onda män när du kunde ha flytt.
Gjorde du allt det utan anledning?
Pelagius sa en gång att det inte fanns någon värre död...
...än förlorat hopp.
Du och jag är inte artiga människor som lever i dikter.
Vi är välsignade och fördömda av vår tid.
Kanske vi själva är skuld till förbannelsen.
Och välsignelsen.
Vad är du rädd för, Arthur?
Du är som det här landet...
Britter med en romersk fader.
Rom finns inte längre.
Denna plats, detta land - ditt hem -
är frihetens sista utpost, av allt du håller kärt.
De är ditt folk.
Fader, jag har misslyckats.
Du har mist fiendens respekt.
Jag offrar mitt liv för min vanära.
Nej.
Nej, min son.
Raewald.
Du är nu andre befäl.
Du är som en son för mig.
Vad morgondagen bringar...
...är det ingen som vet.
Kom till muren.
- Saxarna är här. - Ur vägen.
Riddare, vår gemensamma färd måste sluta här.
Må Gud vara med er.
Arthur, det är inte Roms kamp.
Det är inte din kamp.
Alla dessa år tillsammans,
alla prövningar vi utstått, allt blod vi utgjutit.
Till vilken nytta var det, om inte för friheten?
Och nu när vi är så nära, när det är inom räckhåll...
Se på mig.
- Betyder det inget? - Ska du fråga mig det?
Du, som känner mig bäst.
Låt då bli. Du går en säker död till mötes.
Jag ber dig. För vår vänskaps skull.
Var nu min vän och avråd mig inte.
Njut av friheten för oss båda. Jag kan inte följa med dig.
Allt blod jag utgjutit, alla liv jag har tagit,
har fört mig till denna stund.
Den romerska stödtruppen har lämnat muren.
- Och ryttarna? - För bort en vagn från fortet.
De flyr söderut, med svansen mellan benen.
- Så det blir inget motstånd. - Bara några dussin bybor.
Vi ska slakta ditt folk.
Du borde se på. Ditt träd blir en bra plats.
På kullen.
En ensam riddare.
De hade ju gett sig av. Vad är det? Ett spöke?
En enda man. En liten fluga mot er stora här.
Vem är han?
Överallt på denna eländiga ö, hör jag ditt namn.
Halvt viskande, som om du var en...
...gud.
Allt jag ser är kött och blod.
Du är inte mer gud än djuret du sitter på.
Vad är dina villkor, saxare?
Romarna har lämnat dig. Vem kämpar du för?
Jag kämpar för något som varken du eller Rom kan förstå.
Du begär vapenvila. Du borde gå ner på knä.
Jag ville se ditt ansikte så jag finner dig på slagfältet.
Och du gör klokt i att minnas mitt ansikte,
för det blir det sista du ser här på jorden.
Äntligen en man som är värd att döda.
Förbered strid.
Lugn...
Du är fri.
Romaren har en plan.
Sänd vad som återstår av ditt infanteri.
- Vill du döda mina mannar? - De är mina.
Stridsformering!
Du blir kvar här.
Riddare, ni har rätt till er frihet.
Men det hem vi söker finns inte i ett fjärran land.
Det finns inuti oss och våra handlingar i dag.
Om detta är vårt öde, så må det vara så.
Men historien ska veta att vi valde det som fria män.
Där! På kullen!
Riddarna är demoner.
Det är helvetets port.
Raewald.
Vänstra flanken.
- Följ med honom. - Framåt!
Upp med sköldarna.
Skjut!
Det var jag som skulle dö.
Det skulle inte gå så här.
lnte alls!
Mina tappra riddare, jag har svikit er.
Jag förde inte bort er från ön.
lnte heller delade jag ert öde.
l 200 år har riddare kämpat och dött för ett främmande land.
Men på den dagen vid Badon Hill,
så riskerade vi livet för ett högre syfte.
Frihet.
Arthur. Guinevere.
Våra folk är förenade.
Precis som ni.
Nu måste jag nog äkta din mor.
Vem sa att jag ville ha dig?
Kung Arthur!
Var hälsad, Arthur!
Låt alla män, kvinnor och barn vara vittne till,
att från och med i dag är alla britter förenade.
Och de riddare som offrade sina liv,
deras död gav varken upphov till sorg eller vemod.
För de kommer att leva för evigt.
Deras namn förs vidare från generation till generation,
tack vare legenderna om kung Arthur och hans riddare.
Ansvarig utgivare: Mats Caneman BVHE AB